ЗИМОВЕ СВІТЛО
Господь Ісус ночі тієї, як виданий був,
узяв хліб, подяку віддав, і переломив,
і сказав:
"Прийміть, споживайте, це тіло Моє, що за вас ламається.
Це робіть на спомин про Мене!"
Так само і чашу взяв Він
по Вечері й сказав: "Ця чаша -
Новий Заповіт у Моїй крові.
Це робіть, коли тільки будете пити,
на спомин про Мене!"
Помолімося ж разом, як вчив нас Господь Ісус Христос.
Отче наш, що єси на небесах, хай святиться ім'я Твоє,
Хай прибуде царство Твоє, хай буде воля Твоя, як на небі так і на землі.
Хліб наш щоденний дай нам сьогодні і прости нам провини наші,
як і ми прощаємо винуватцям нашим.
І не введи нас в оману, але визволи нас від лукавого.
Бо Твоє є царство, і сила, і слава навіки віків.
Амінь.
Хай з вами прибуде Божа благодать.
Агнче Божий,
що береш на себе гріхи світу,
Даруй нам спокій, милосердний Боже.
Агнче Божий,
що береш на себе гріхи світу,
Почуй наші молитви, милосердний Боже.
Агнче Божий,
що береш на себе
гріхи світу,
Даруй нам умиротворіння
І благослови наш день.
Подивіться вперед і складіть ваші руки.
Тіло Господа нашого Ісуса Христа, яке було віддане за вас.
Тіло Христове.
Кров Христова, пролита за тебе.
Мир і благодать Господа нашого Ісуса Христа прибуде з вами. Амінь.
Ідіть з миром.
Спасибі.
Помолімося.
Ми дякуємо тобі, Всемогутній, що через Сина свого Ісуса Христа
здійснив це святе причастя на нашу втіху і благословення.
Молимо тебе: дай нам благодать вшанувати Ісуса на землі,
щоб заслужити на Твоє царство на небі.
Вознесемо хвалу і вославімо Господа.
Хваліте Господа і дякуйте Йому
Алілуя
Нехай смиренні будуть ваші серця перед Богом, і отримаєте Його благословення.
Господь благословить вас і збереже.
Нехай Господь осяє ликом своїм вас
і помилує вас.
Господь повернеться обличчям до вас
і дарує вам мир.
В ім'я Отця, і Сина,
і Святого Духа.
Амінь.
Також, Господи, я низько вклоняюся в молитві
Візьми за руку мене міцно,
Веди мене, мій Спасителю,
Прийми мене в лоно Своє,
де закінчуються біди земні
і нарешті скінчиться шлях мій.
І Ти візьмеш дух мій до Себе
поділишся вічністю в домі Своєму.
Час іти.
- Ти не дуже добре виглядаєш. - Мені просто потрібно відпочити.
Чи не міг би преподобний Бромс відслужити в Фростнес?
Ні, він взяв нову машину.
- Думаю, в тебе застуда. - Горло болить.
Томас.
Як усе це вийде? - Що?
- Ти не знайшов економку? - Ні.
Ти не зможеш самостійно довго справлятись.
Справляюсь вже п'ять років.
Попроси Марту Лундберг?
Вона жадає допомагати тобі.
Я можу попросити її.
Дякую, не треба.
- Вітаю, пасторе Ерікссон. - Вітаю, пане Фровік.
- Привіт, Аронссон. - Привіт, Алгот.
Як справи? Дякуємо за проповідь.
Ми можемо чимось вам допомогти?
Ні, я думав, що буде служба.
Також ще дещо.
Мені потрібно поговорити з вами, Пасторе.
Я буду у Фростнес о третій.
І ви матимете час зустрітись зі мною?
Звичайно, після служби.
Я буду в церкві за годину, ввімкніть обігрів.
Гімни ті ж самі?
У вас нездоровий вигляд.
Застудився.
Це через погоду. Я завжди -
Так.
Він отримує пенсію за інвалідністю від залізничної компанії
і копійки за свої послуги від церковної ради, думаю.
До вас відвідувач.
Пані Перссон хотіла б сказати кілька слів.
Мені потрібно поговорити з вами, Пасторе.
Так, звичайно.
Я тобі зателефоную ввечері, раптом тобі щось буде потрібно.
Дякую, але це зайве.
Будь ласка, сідайте.
До побачення, пан і пані Перссон.
Ви бажали поговорити зі мною?
Так.
Власне, не зовсім.
Власне, Йонас один -
Але він не хоче говорити про це,
тому сьогодні вранці я вирішила, що ми мусимо піти до церкви і з кимось поговорити.
Ви бачите, ми почуваємось такими втраченими.
Ну, не так я,
але Йонас зовсім заплутався.
Чи не могли б ви поговорити з ним, будь ласка?
Звичайно.
Як давно почалась проблема?
Навесні. Йонас читав про Китай у газеті.
У статті говорилося про ненависть китайців...
і що Китай розробляє атомну бомбу.
Їм нічого втрачати. Так писали.
Мене це не дуже схвилювало.
Напевно, я просто погано все це уявляю.
Але Йонас весь час думає про це, ми постійно обговорюємо це,
і я не можу йому нічим зарадити.
На мені троє дітей, і от-от буде четверта.
Так.
Кожен відчуває цей страх...
якоюсь мірою.
Ми повинні довіритись Господу.
Ми живемо нашим простим повсякденним життям,
а звірства руйнують безпеку нашого світу.
Це так важливо, а Бог, здається, дуже далеко.
Це точно.
Я відчуваю себе так безпорадно.
Я не знаю як діяти.
Я розумію твої муки...
але життя має тривати.
Чому ми повинні продовжувати жити?
Пасторе, вам погано. Не треба було вас турбувати.
Крім того, ми безсилі зробити хоч що-небудь. - Поговорімо про це.
Не потрібно.
Відвези мене додому, а потім повернешся.
Поговориш з пастором сам на сам.
Коли ти зможеш повернутися?
- Їхати 10 хвилин. - Побачимось за 20 хвилин.
Обіцяй пастору, що приїдеш.
Гаразд, обіцяю.
- Це ваше авто на стоянці?
Так.
Чекатиму на тебе десь за півгодини.
Я потурбуюсь, щоб він прийшов.
Я буду чекати на тебе.
Я буду чекати ось тут.
Яке безглузде зображення.
А, це ти.
Тут є дещо приємне і гаряче.
О, в мене є кава.
Я очікую відвідувача у будь-яку хвилину.
Не хвилюйтеся. Я не довго залишатимусь.
Холодає.
Бідний Томас.
Що таке, Томасе? - Це тебе не стосується.
Все одно скажи.
Боже мовчання.
Боже мовчання?
Боже мовчання.
Йонас Перссон з дружиною були тут, а я спромігся лише носом шморгати.
Хоча в мене було відчуття, що кожне слово мало щось вирішувати.
Що мені робити?
Бідненький Томас.
Ти мав би бути в ліжку з коньяком. У тебе точно температура.
Чому ти здійснив причастя?
Це свято кохання, чи не так?
Ти читав мій лист?
Ні, не було часу.
Ти безнадійний.
Коли він прийшов? - Вчора. Лежить на моєму столі-
Прочитаєш згодом, коли почуватимешся краще.
Ще одна неділя в долині сліз.
Мені погано.
- Хочеш щоб я втішила тебе? - Так, будь ласка.
Після цього тобі доведеться женитись на мені.
Га?
Ти повинен одружитися зі мною.
Чому?
Або мені доведеться поїхати звідси.
Чому ти хочеш поїхати?
Я довго чекала на заміну. Мене можуть перевести.
Подалі від тебе.
Подивимось, як воно буде.
Так, розумію.
Ти не можеш женитись на мені, тому що ти не любиш мене.
Мені треба йти.
Тітка Емма приїхала, будемо пекти пиріг.
Марта.
Що, Томасе.
Що робити, якщо пан Перссон не повернеться?
Тоді ти зможеш відпочити... і прочитати мій лист.
Ти не розумієш.
Ось кава.
Тепер що?
Бідний Томас. Насправді я кажу про це щиро.
Я не намагаюсь бути милою. - Ти не відповіла.
Ти буваєш просто нестерпним.
"Боже мовчання. Господь не говорить".
Господь ніколи й не говорив, його не існує.
Це просто.
Тепер матимеш грип.
Було б добре, для мене це як подарунок від тебе.
Хочеш, щоб я залишилась? - Ні, в цьому немає потреби.
У тебе є чому повчитися.
Сказала вчителька.
Ти повинен навчитися любити.
І ти можеш навчити мене?
Я не можу.
Це не в моїх силах.
Він має показати.
Кохання моє.
"Нам важко розмовляти одне з одним.
Ми обоє сором'язливі,
І я скочуюсь на сарказм".
Тому я пишу.
Я маю сказати щось важливе.
Пригадай минуле літо,
коли той страшний висип спалахнув на моїх руках?
Одного вечора ми були в церкві, прикрашали вівтар квітами,
готувались до конфірмації.
Пам'ятаєш, у якому жахливому стані я була?
Руки забинтовано, І свербіло так, що не могла заснути.
Шкіра відшарувалася, а долоні були як відкриті рани.
Ми прикрашали маргаритками і волошками чи якимись іще квітами.
Я почувалась роздратованою.
Раптом я розгнівалась на тебе і сердито на тебе накинулась,
питаючи, чи справді ти віриш у силу молитви.
Ти відповів, що так.
Паскудним тоном я запитала, чи молився ти за мої руки,
але тобі не доводилося це робити.
Я почала мелодраматично вимагати, щоб ти зробив це тут і зараз.
На диво, ти погодився.
Твоя піддатливість довела мене до сказу, і я зірвала бинти.
Решту ти пам'ятаєш.
Вигляд цих відкритих ран дуже тебе вразив.
Ти не міг молитися.
Уся ця ситуація видалася тобі огидною.
Я почала розуміти тебе згодом,
але ти ніколи не зрозумів мене.
Тоді ми уже прожили разом якийсь час.
Майже два роки...
що, щонайменше, було якимось капіталом серед нашої емоційної бідності.
Наші пестощі...
і наші незграбні спроби утекти від браку любові між нами.
Коли висип поширився на моє чоло і голову...
я помітила, що ти уникаєш мене.
Для тебе я стала бридкою...
Хоча ти намагався щадити мої почуття.
Висип поширився на руки і ноги.
І наші стосунки припинились.
Це шокувало мене.
Мені довелося зіткнутися з фактом...
що ми не любимо одне одного.
Не було ніякої можливості сховатися від цього факту чи заплющити на це очі.
Томасе...
Я ніколи не вірила у твою віру.
В основному через те, що мене ніколи не вражали релігійні пристрасті.
Моя невіруюча сім'я базувалась на теплі,
духовній близькості і радості.
Бог і Ісус існували лише як абстрактні поняття.
Для мене твоя віра незрозуміла й невротична,
якось надривно безжальна до почуттів, примітивна.
Зокрема я ніколи не могла зрозуміти
вашу своєрідну байдужість до Ісуса Христа.
А тепер я розкажу тобі про відповідь на молитви.
Можеш сміятися.
Особисто я, наприклад, не вірю в зв'язок між двома.
Життя досить брудне
без втручання надприродного.
Ти збирався молити за мої руки,
але мій вигляд приголомшив і гидливо відштовхував тебе.
Тому ти відмовився від наміру.
Я божеволіла і провокувала тебе.
Замовкни!
Якщо ти не можеш молитися за мене, я зроблю це сама!
Господи, чому ви створив мене такою вічно незадоволеною?
Такою наляканою, такою злою?
Чому постійно повинна усвідомлювати свою вбогість?
Чому повинна пекельно страждати через свою нікчемність?
Якщо є сенс в стражданнях, то скажи,
і я зможу нести мій біль без скарг.
Я сильна.
Ти зробив мене такою міцною і душею і тілом...
але ти ніколи не даєш завдань гідних моєї сили.
Надай моєму життю сенс,
і я стану покірним твоїм рабом.
Цієї осені я зрозуміла що на мої молитви отримала відповідь.
Я молила прояснити розум, і це сталось.
Я усвідомила, що кохаю тебе.
Я молила про місію, де б застосувала свої сили,
І я отримала.
Ця місія - ти.
Це ті думки, що змушують учительку працювати,
коли телефон мовчить, коли темно і самотньо.
Чого мені бракує, то це здатності продемонструвати тобі свою любов.
Я поняття не маю, як це зробити.
Мені було так кепсько, я навіть подумувала ще помолилися.
Але в мене ще залишилась крихта самоповаги попри все.
Любий мій Томасе...
Лист вийшов довгим.
Але в ньому я змогла те, на що ніколи б не зважилася
коли ти поряд.
Я люблю тебе.
І я живу тобою.
Візьми мене, використовуй мене.
Пали всі мої фальшиві гордості, незалежний дух
Я бажаю одного:
дозволу жити заради іншого.
Це страшенно важко.
Коли я думаю про це,
то не можу уявити, як зможу здійснити.
Можливо, це все лише помилка.
Скажи мені, що я все роблю марно, любий.
Дуже радий, що ви прийшли. Я вже давно чекаю.
Пробачте, я спізнився.
Це не докір.
Будь ласка, знімайте пальто. Мені принесли гарної гарячої кави.
Ні, дякую.
Не думаю, що в цю пору року багато часу проводите в морі.
Тільки щоб для себе наловити трохи риби і все.
Є чим займатись на березі?
Так, будую новий човен за двором Тьорнстрьома.
Там добре.
Я теж будував човна там,
на дворі Тьорнстрьома.
Можливо у вас проблеми з грошима?
Пробачте за мої питання, але такі речі можуть довести чоловіка до відчаю.
Це правда.
Коли стали задумуватись над своїм життям?
Точно не скажу.
Давно вже.
Звертались до лікаря?
Тобто у вас добре здоров'я?
Наскільки я знаю.
Це не звично -
Як у вас з дружиною?
З Карін все добре. Усе гаразд.
То все зводиться до того, про Китай.
Слухай, Йонасе.
Я буду відвертим з тобою.
Ти ж знаєш, моя дружина померла чотири роки тому.
Я любив її.
Моє життя тоді закінчилось.
Я не боявся померти,
і не було для мене причини чіплятись за життя.
Але я жив.
Не для власного блага, але щоб бути комусь корисним.
Якось мені наснився чудовий сон.
Я прийшов в цей світ щоб залишити якийсь слід.
В юності у всіх бувають такого роду ідеї.
Я нічого не знаю про зло або жорстокість.
Коли я був висвячений, я був як невинний малюк.
Потім все сталося відразу.
Я був пастором у моряків в Лісабоні,
під час громадянської війни в Іспанії.
Я відмовлявся бачити, що відбувається.
Я не міг прийняти реальність.
Мій Господь і я перебували в організованому світі, де все має сенс.
Бачиш,
я не зразковий клірик.
Я вірю в малоймовірний і і особистий образ отчого бога,
який любить людство, звичайно,
але найбільше - мене.
Бачиш, Йонасе, як жахливо я помилявся?
Неуцтво, спотворення і метушня руйнують священнослужителя.
Звертаючи мої молитви до Бога-уявного,
який дарує правильні поради і благословенно втішає,
кожного разу я бачив Бога в реаліях, свідком яких я був,
він перетворювався на щось огидне і обурююче.
Павукобога, чудовисько.
Тому я намагався захистити його від життя,
тулячи свою уяву про Нього до себе в темряві.
Єдина людина, якій я довірив свого Господа, була моя дружина.
Вона підтримувала мене, підбадьорювала і допомагала.
Латала дірки.
Наші мрії.
Краще я піду.
Ні, не йди.
Я хочу, щоб ти зрозумів, чому я так багато розповів про себе.
Щоб ти усвідомив, який я бідолаха, який жалюгідний-
Мені треба йти, Карін хвилюватиметься.
Будь ласка, лишись ще хоч трохи.
Просто спокійно поговорімо.
Пробач, що говорю так збентежено, так заплутано,
але я раптом це усвідомив.
Якщо немає Бога,
то яка різниця?
Життя стало б зрозумілим.
Яке полегшення.
І тоді смерть стала б ліками від життя.
Розчиненням тіла і душі.
Жорстокість, самотність і страх -
усе це стало б прямим і прозорим.
Страждання не зрозуміле, тому не потребує пояснення.
Немає творця.
Того, хто підтримує життя.
Немає задуму.
Боже...
чому ти мене покинув?
Тепер я вільний.
Нарешті вільний.
У мене є ця швидкоплинна надія,
що все це не виявиться ілюзіями, мріями й брехнею.
Мені треба готуватися.
Служба у Фростнесі починається о 3:00.
Я піду з вами.
Ні.
Я побачив вашу машину, пасторе, тому підійшов.
Хлопці Фредрікссона його знайшли.
Під пагорбом.
Це Йонас Перссон.
Застрелився з гвинтівки.
Начальник поліції зараз там.
Хлопчаки повідомили
Я зустрів їх дорогою сюди. Вони були нажахані.
Чи не могли б ви початувати тіло, поки вен під'їде?
До побачення. Будь ласка, зателефонуй мені.
До побачення, Томасе.
Можливо поговоримо на тижні. - У тебе немає аспірину?
- Звичайно, і сироп від кашлю теж є. - Це ще краще.
Заходь!
Але ж в тебе тітка в гостях?
Почекай у класі. Я буду за хвилину.
- Привіт. - Добрий день.
Ти чий хлопчик? - Страндсів.
- Скільки тобі років? - 10.
- Що змусило тебе прийти сюди у неділю? - Я забув дещо в парті.
- Як звуть собаку? - Джим.
Він твій?
Ні.
Він, мабуть, твого старшого брата, який має пройти обряд миропомазання цього року.
Так.
А ти теж готуєшся до конфірмації?
Ні.
Чому "ні"?
Не знаю.
Твій брат каже, що це нудно?
Не знаю.
Ну, тоді до побачення.
До побачення.
Привіт, Йохане. Що тебе сюди привело?
Я забув дещо на столі.
Як твій брат Пелле?
Набагато краще. У п'ятницю встав з ліжка.
Він повернеться до школи до середини наступного тижня.
Добре. Передавай вітання батькам.
До побачення
Обережно, гаряче. Це для полоскання.
Ці таблетки треба розчиняти в гарячій воді.
Тітка мені їх дала. Вона заприсяглася за них.
Дякую, не треба.
У неї часто болить горло і вони їй дуже допомагають.
Давай сам. Ось аспірин.
Принести ще води? - Немає потреби.
Щось ти не дуже привітний.
Іноді -
Іноді здається... ніби ти ненавидиш мене.
Візьміть всю упаковку, якщо хочете. Тітка багато ліків привезла.
Можна я з тобою повернусь в Фростнес?
Я їду до Перссонів.
Я посиджу в машині.
Я думав, пектимеш з тіткою.
Мені потрібно побути на самоті.
Ти намагаєшся позбутися мене?
Не починай знову зараз.
У мене немає на це сил.
Чому ти хочеш мене позбутися?
Мій любий бідненький Томасе, ти старієш.
Ти не задоволений життям, але ще більше собою.
А тут ще й я з дивними питаннями кидаюсь тобі в обійми.
Я тисну на тебе? - Ти судиш.
У тебе є свої мрії, і я не звертаю уваги на них.
Раніше я навіть зневажала їх.
Я повинна бути добрішою.
- І це тільки дрібниці. - Ні, не дрібниці.
Тобі не пощастило.
Я дуже владна. Не намагайся мені заперечувати.
Можеш просто вислухати мене?
Вибач, що тільки я говорю.
Мене ображають плітки.
Зазвичай ніхто не звертає уваги на пастора.
Це був просто світоч, порадник,
Хоч ніхто насправді не знав чи він годився на це.
Потім чутки поповзли про тебе і мене.
Всі почали патякати.
Отака твоя відмовка?
Не треба насміхатися.
Візьми мене заміж.
Ні.
Важко просити за себе.
Так, безумовно.
Ти не можеш.. Ти не повинен відштовхувати мене.
Як можна бути таким сліпим?
Не впадай в істерію.
Так ти кажеш завжди, коли бачиш, як я плачу.
Я вважаю, що я не дуже істерична.
Заспокойся. Твоя тітка буде хвилюватись.
Я не можу стримати сльози.
Просто говори. Я все одно можу чути кожне твоє слово.
Я гадав, що знайшов хорошу причину.
Вся ця дурня про репутацію пастора...
Але ти не клюнула.
І я розумію, що
з самого початку це було купою брехні.
Реальна причина в тому,
що я не хочу тебе.
Ти чуєш, що я кажу?
Так.
Звичайно, чую.
Я втомився від твого люблячого піклування.
Твоєї турботи.
Твоїх добрих порад.
Твоїх канделябрів і серветок на столі.
Мене дістала твоя недалекоглядність.
Твоя незграбність.
Твоя схвильованість.
Твої боязкі прояви почуттів.
Ти змушуєш мене відповідати твоєму фізичному стану.
Твоє погане травлення.
Твої висипання.
Твої місячні.
Твої обморожені щоки.
Раз і назавжди я втечу з цього звалища ідіотського міщанства.
Я хворий і втомився від усього,
що пов'язано з тобою.
Чому ти не сказав мені це раніше?
Через своє виховання.
Мене привчили поважати жінку як вищу істоту.
Прекрасне створіння, недосяжну,
непереможну мученицю.
І твоя дружина?
Я любив її.
Чуєш мене? Я любив її.
І я не люблю тебе, тому що я люблю свою дружину.
Коли вона померла, тоді помер і я.
Я не можу не думати про це.
Як мені позбутись цього?
Я любив її, і вона була усім тим, чим ти ніколи не зможеш стати,
але наполегливо намагаєшся.
Те як ти імітуєш її поведінку просто потворна пародія.
Я навіть не знала її.
Краще піду...
перш ніж ще гірше безглуздо розмажу свої шмарклі.
Хіба може бути гірше?
Не три так очі.
Вибач.
Чого витріщилась?
Я можу витримати цей погляд.
Я ледве розрізняю тебе без окулярів.
Бачу нечітко,
твоє обличчя просто біла пляма.
Ти ніби не справжній.
Так, розумію, я все робила неправильно
з самого початку.
Піду. Треба поговорити з пані Перссон.
Щоразу, коли виникала ненависть до тебе,
я, силуючи себе, перетворювала її на жалість.
Ти не можеш подбати про себе.
Ти не вижевеш, любий Томасе.
Ніщо не врятує тебе.
Ти ненавидітимеш себе до самої смерті.
Ти можеш поводитись спокійніше? Можеш облишити мене?
Можеш просто замовкнути?
Ти ще хочеш поїхати зі мною?
А ти б хотів?
Чи боїшся розмови?
На твій розсуд. Але я прошу тебе.
Звичайно, поїду.
Хіба є в мене вибір, га?
Тьотю, я повернуся до 6:00.
Вона, мабуть, заснула. Я тільки перевірю плиту.
Ваш чоловік помер, пані Перссон.
Його повезли в лікарню, але надії немає.
Він стрелив в себе.
Тож... геть сама...
Ми можемо почитати Біблію разом...
Ні.
Не треба, дякую.
Повідомлю дітям.
Я можу лишитись на весь вечір, якщо буду вам корисний.
Я заїу до вас якось, на цьому тижні, на похорон.
Я говорив з ним, але цього виявилось замало.
Впевнена, ви зробили все, що могли.
Батьки мріяли, щоб я став кліриком.
Здрастуйте.
Дзвенить на 20 секунд довше.
На жаль, я був зайнятий заміною свічок.
Зазвичай я вмикаю дзвони, запалюю свічки,
і роблю це точно за часом.
Але сьогодні не впорався. на жаль, через казус.
Ці свічки важко запалити.
Напевно, фабричний дефект.
І, думаю, моє знівечене тіло
сповільнює мої дії.
Причина не має великого значення.
Я поки залишив храм у напівтемряві, щоб запустити дзвони.
Я вважаю електричне освітлення заважає нашому духовному благоговінню.
А ви що думаєте, пані Лундберг?
Ти хотів поговорити зі мною.
Так, про це доволі актуальне питання.
Якось, коли я поскаржився що страждання не дають мені спати вночі,
ви запропонували читати -
Я пам'ятаю.
відволікти себе.
Я почав з Євангелія.
І справді засинав, це дуже допомагає, якщо можна так сказати,
принаймні зараз.
Тепер у мене на черзі історія пристрастей Христових,
і це дає мені паузу.
То я хотів би поговорити про це з вами, пасторе Ерікссон.
Я відчуваю потребу в цьому.
Страсті Христові, його страждання.
Не можна сказати, що фокус на його страждання - все не так?
Що ви маєте на увазі?
Цей акцент на болю фізичному.
Але ж не все так погано.
Це може звучати безцеремонно,
але на мою скромну думку,
я пережив стільки ж фізичного болю, як і Ісус.
І його мучили не так довго.
Близько чотирьох годин, я не помиляюсь?
Як я розумію, він страждав набагато сильніше на іншому рівні.
Можливо, я сприймаю все це неправильно.
Але тільки подумайте з 'Гефсиманії', пасторе.
Послідовники Христа заснули.
Вони не розуміли значення ні Тайної вечері, нічого.
А коли служителі закону з'явилися, вони розбіглися,
а Петро відрікся його.
Христос вчив їх три роки.
Вони жили разом день за днем,
але вони ніколи не зрозуміли, що він мав на увазі.
Вони відмовилися від нього, всі до останнього.
Він залишився зовсім сам.
Це, мабуть, мука.
Усвідомити, що ніхто не розуміє.
Бути знехтуваним, коли тобі так потрібна чиясь підтримка.
Це має бути нестерпно боляче.
Але найгірше чекало попереду.
Коли Ісуса розіп'яли,
і продовжували катувати, він заплакав,
"Господе, Боже мій.
Чому ти залишив мене?"
Він плакав, так голосно, як міг.
Він вважав, що його небесний отець знехтував ним.
Усе, у що він вірив і що проповідував - омана.
За хвилини до смерті Христа охопили сумніви.
Хіба не це були його найбільші страждання?
Боже мовчання.
Так.
Не буде служби сьогодні. Жодна душа не прийшла.
Тебе не рахуємо.
Ти, так би мовити, з нашої отари.
Отже, як справи?
Працюватимеш з пастором після оцього.
Не заперечуй.
Не думаєш, що стара діва має вибір.
Марто, заради власного порятунку,
йди звідси, біжи з усіх сил.
Все навколо Міттсунда і Фростнас затиснуто в лещата смерті і занепаду.
Наприклад, я.
Пам'ятаєш, як намагався влаштовувати музичні вечори
на тому брухті?
Я виступав з концертами.
І, до речі, Томас приходив.
Люди відвідували церкву.
Але його дружина змусила припинити.
Звернула увагу?
Маленька жінка.
Мої старі калоші тямлять в людях краще, ніж Томас.
Він був для неї лише очима.
Він був надзвичайно вражений.
Забагато про їх історію кохання.
"Бог є любов,
і любов є Бог.
Любов свідчить про існування Бога.
Любов - це справжня сила для людства."
Бачиш, я знаю.
Я уважно вслухаюся у пасторові слова.
Бувай, стара горлице.
Забирайся, поки можеш.
Здрастуй, старий туберкульозний хрипуне. Не зарази мене.
Буде служба?
Мені не добре.
Я бачу.
Фло́ренс Найтінґе́йл тут, чекає розпоряджень.
Я б поспав.
Ввечері ще грати на зібранні масонів.
Що скажеш, Алготе?
Ніхто не прийшов.
Я так і думав.
Піду нагору, до органу.
Нехай Алгот дасть мені знак, коли перестане дзвонити.
Добре?
Лише пані Лундберг є.
Напевно, я не повинен був говорити "лише".
Час дзвонити до служби.
Скликати, як зазвичай.
Якби тільки ми могли почуватись в безпеці
і зважились на прояви ніжності одне до одного.
Якби ми мали хоч дещицю істини, у яку повірити.
Якби тільки ми могли вірити.
Починаємо службу чи почекаємо?
Святий, святий, святий Господь.
Вся земля славить Його.
переклад: Сяник та Орися aka antusyrzhuk
редагування: Орися